
Drahý [D]můj, jak se ti [A7]stydím psát,
jak ti říct, že mě zbytečně máš [D]rád.
Moje láska umí[D7]rá, už ji [G]víc neopatruj,
tak ti [A7]naposledy říkám: drahý [D]můj.


Drahý můj, (Včera v poledne skončila bitva)
jak se ti stydím psát, (přišel ke mně pošťák a podával mi dopis)
jak ti říct, (byl jsem šťasten, jak v té chvíli může být šťasten muž)
že mě zbytečně máš rád. (daleko od svých, daleko od domova.)
Moje láska umírá, už ji víc neopatruj,(Otevřel jsem tvůj dopis, a začínal tak hezky)
tak ti naposledy říkám: (dvěma slovy: „drahý můj“)
drahý můj.

Drahý můj, (V tom odkudsi přilétla kulka)
jak se ti stydím psát, (jak už to v bitvách bývá.)
jak ti říct, (Byla to náhoda, nebo osud, kdo ví)
že mě zbytečně máš rád. (Odcházelo se mi hezky z tohoto světa),
Moje láska umírá, (protože jsem měl v rukou tvůj dopis,)
už ji víc neopatruj, (který začínal tak hezky: drahý můj.)
tak ti naposledy říkám: drahý můj.
---
Drahý můj, jak se ti stydím psát,
jak ti říct, že už známky nemám rád.
Každá vášeň pomíjí, už ji víc neopatruj,
s filatelií dnes končím, Drahý můj. 

Včera v poledne skončila montáž,
přišel ke mně pošťák a podával mi dopis.
Byl jsem šťasten, jak jen může být šťastný filatelista,
který drží v rukou cizokrajnou známku,
daleko od svých, daleko od domova.
Otevřel jsem tvůj dopis a začínal tak hezky,
dvěma slovy: Drahý můj.

V tom kdosi otevřel dveře,
jak už to v horku bývá.
Byla to náhoda či osud, kdo ví.
Mé album sice ulétlo v průvanu,
ale já držel v ruce tvůj dopis,
který začínal tak hezky: Drahý můj.

