<Note1:# 1968  original od Gm>                 
1. [Dmi]Já přišel zpívat nevo[Gmi]lán,
   [C7]píseň, co má [F]povědět [A7]vám,
   [Dmi]příběh co prožil jeden [Gmi]pán,
   [C7]když s překrásnou [F]dívkou byl [A7]sám.

R: Řek: [D]Dám ti, řek dám ti, [F#mi] řek dám ti,  řek dám ti,
   [G]všechno co můžeš [A]chtít
   [D]a doufám, a doufám, [F#mi]a doufám, a doufám,
   [G]že na to  budu [A]mít.
   [A7]Cítím, [D]že moje jsi ty [Ami]a nic to nezmění
   [D]ani dva byty a[Ami] drahý kamení,
   [D]máš moje city a [Ami]mě svý trápení [D]dáš.

2. Má paměť tam až nesahá,
   kde stál ten dům, kam došel s ní,
   proč se ta dívka nezdráhá,
   snad věří snům, snad ještě sní.

 R: Že Dá ji, že dá ji,  že dá ji,  že dá ji,
   všechno co může chtít
   a doufá, a doufá, a doufá, a doufá,
   že na to  bude mít.
   Řek to, jen moje jsi ty a nic to nezmění
   ani dva byty a drahý kamení,
   bázlivá jdi ty, já mám tě k zbláznění rád. [F#]                      

   [Hm]Je konec světa, [Bb+]zmizel celý [D]a v zámku [E7]klíč,
   [G]v dálce  svítá, [A]okno vítá [D]den,
   [Hm]A pak se dveře [Bb+]otevřely  [D]a všechno je [G#dim7] pryč 
   očí [G]pláčí, slzy [A]smáčí [A7]klíč.[D]
 
R: Řek: Dám ti, řek dám ti,  řek dám ti,  řek dám ti,
   všechno co můžeš chtít
   a ráno, a ráno, a ráno, a ráno,
   tak už zas  můžeš jít.
   Cítím, že moje city se brzy pozmění
   nemám dva byty a  v tom to pramení,
   blázinku di ty jen žádný trápení čau.

   [D]zbylo jen [Ami]moto a dívka [D]zrazená,
   zrazená [D]proto, že hezký [Ami]kolena,
   zrazená [D]proto, že hezký [Ami]kolena [D]má.
