<Note1:Karel Tůma 1869>

Hranice [C]vzplála tam na břehu Rýna,
na ní u[G]mírá dálné vlasti [C]syn-
a vůkol něho kacíře proklíná
temnoty [G]vášeň velebíc svůj [C]čin.-
A vy se [F]ptáte, kdo v těch [G]plamenech?
[C]Toť mistr [G] – toť nejslavnější [C]Čech!

Hranice vzplála tam na břehu Rýna,
na ní umírá dálné vlasti syn
a vůkol něho mnichův rota líná
rouhavým smíchem velebí svůj čin.
A vy se ptáte: Kdo v těch plamenech?
Toť mistr Jan, toť nejslavnější Čech!

<Picture:Hranice vzplala.png>
Však ještě žije v pomstě národ český,
ve hněvu svatém zvedá rameno,
a do tmy bludů metá žhavé blesky,
až skloní hrdé Říma temeno!
A v těchto jasných pravdy plamenech
nám žije Hus – ku věčné slávě Čech.

Zlomena hrůza staré světovlády,
hranice shasla, kletba ztrnula:
ji zašla na vždy hrůza dragonády,
moc temna mizí – zoře vzplanula!
A pro tu zoři umřel’s v plamenech
náš Jene velký – chloubo Čechů všech!

Zlomena hrůza popské světovlády,
mrakové mizí - zoře vzplanula,
na místě hranic pnou se barikády
tyranstva zmije couvá strnulá
Hoj, ne nadarmo zhynuls v plaamenech
náš Jene velký – chloubo Čechů všech!

Však již povstává s Žižkou národ český,
ve hněvu svatém zvedá rameno…
V křižáků mračna metá žhavé blesky
až skloní Říma hrdé temeno!
  A v těchto české síly plamenech
  žije nám Hus ku věčné slávě Čech!