1. [Ami]My čekali [C]jaro, a [G]zatím přišel [Ami]mráz,
tak strašlivou [C]zimu ne[G]zažil nikdo z [Ami]nás,
z těžkých černých [C]mraků se [G]stále sypal [Ami]sníh
a vánice [C]sílí v po[G]ryvech ledo[Ami]vých.
Z [C]chýší dřevo mizí a [G]mouky ubývá,
[Dmi]do sýpek se raději už [G]nikdo nedívá,
[C]zvěř z okolních lesů nám [G]stála u dveří
[Dmi]a hladoví ptáci při[G]létli za zvěří, a stále [Ami]blíž.

2. Jednoho dne večer, to už jsem skoro spal,
když vystrašenej soused na okno zaklepal:
"Můj synek doma leží, v horečkách vyvádí,
já do města bych zašel, doktor snad poradí."
Půjčil jsem mu koně, a když sedlo zapínal,
dříve, než se rozjel, jsem ho ještě varoval:
"Nejezdi naší zkratkou, je tam příkrej sráz
a v týhletý bouři tam snadno zlámeš vaz, tak neriskuj!"

3. Na to strašný ráno dnes nerad vzpomínám,
na tu strašnou chvíli, když kůň se vrátil sám,
trvalo to dlouho, než se vítr utišil,
na sněhové pláně si každý pospíšil.
Jeli jsme tou zkratkou až k místu, které znám,
kterým bych v té bouři nejel ani sám,
a pak ho někdo spatřil, jak tam leží pod srázem,
krev nám tuhla v žilách nad tím obrazem, já klobouk sňal.
©: [Ami]Někdy ten, kdo [C]spěchá, se [G]domů nevrací[Ami] ...
<Picture:Jaro.png>
Verze 2:
[Ami]My čekali [C]jaro a [G]zatím přišel [Ami]mráz.
Tak strašlivou [C]zimu ne[G]poznal nikdo z [Ami]nás.
Zvěř z okolních [C]lesů nám [G]stála u dve[Ami]ří,
Mnozí co se [C]smáli, [G]náhle uvě[Ami]ří.

Z [C]chýší dřevo mizí a [G]mouka ubývá,
[Dmi]nouze nám tak cizí se [G]rychle ozývá,
[C]ve stájích je ticho, [G]seno dochází,
[Dmi]pod malými okny bí[G]lá smrt obchází
a stále [Ami]blíž…

A potom to přišlo, co muselo se stát,
od údolí k horám začalo všechno tát,
Tenkrát přišel soused a jak mluví téměř lká,
moje žena myslí, že se jara nedočká...

Půjčil jsem mu koně a když saně zapřahal,
Ještě než se rozjel jsem ho rychle varoval,
nevracej se brodem, ledy už praskají,
nejpozději zítra se na pouť vydají
tam k údolí…

Už padalo šero, když se navracel,
delší cestou přes most však čas už neztrácel,
kůň se marně vzpínal, dál už nechtěl jet,
a jak jsem mu říkal, pod nimi prasknul led.

Zvíře strachem hnané ty saně strhlo zpět,
a nad ním se tam v brodu navždy zavřel led,
hledali ho dlouho, až když zmizel zbylej sníh,
pod mostem tam ležel na schodech kamenných
kudy měl jít...

[Ami]Někdy ten kdo [C]spěchá se [G]domů nevra[Ami]cí…