<Note1:Orátoři - Jan Neruda>
 | [A]| [F#mi] | [D]| [E7]|
[A] Žil jednou v Čechách [F#mi]smavý rek, vám [D]známý rytíř [E7]Paleček;
on [A]samý šprým a [F#mi]nápad byl, rád [D]dobře jed a [E]dobře pil,
a [D]lidem dobře [A]činil.

Rád jed a pil, jak povídám, však ještě něco dodat mám:
on též rád bloudil po Čechách – a pak byl vždy jak v mátohách
a nevěděl, kde stojí.

„Nu, nu“ - kdys zazněl náhle hlas – „pan rytíř je už ve snách zas?“
a Paleček jak přimražen! Aj před ním kolo bujných žen,
|: a v prostřed Vesna sama. :
| [G]| [A]| [G]| [A]| [G]|
     [G] „Jen neboj se, tys [Emi]celý muž, [Ami]ty se mi ze všech [D]líbíš – nuž
[G]mé slovo k smělos[Emi]ti tě zve,  rci [Ami]jakékoli [D]přání své –
[C]však vtipně jen a[G] hbitě!“

Již rytíř bez všech rozpaků si hodil hlavou: „Tedy řku
a prosím: až bych jednou zdech, mne výročně vždy ožít nech,
na osm dní - to zjara!

Když zas svět jednou krásným je, když zem se celá rozsměje,
pak, Vesno, milostiva buď, na osm dní mne jenom vzbuď!“
A Vesna kývla: „Staň se!“

Od časů těch, děj se co děj, fialek vůní budí jej,
slavíkův ven jej volá hlas, pan rytíř vstává bujný zas
a rozkročí se krajem.

Kraj český, jindy smuten, tich, je pojednou pak samý smích,
a celý ten náš český svět je samý zpěv a samý květ –
však krátce jen, ach krátce!

Vždyť umluvil si rek náš s ní jen blažených vždy osm dní!
Pak vrací se zas v dumnou říš, a Vesna dá mu medu číš –
on opiv se zas usne.