<Note1:capo 2 Adur>
#  František 
Tak od dneška [G]vím, jak zavíráš [Ami]oči, když pusu ti [G]dávám,
jak otáčíš hlavu, všechno už [Ami]víš, to, co bych ch[G]těl,
snad se mi [D]zdáš, nebo nechápu nic,
snad jsem jen [Emi]blázen, co chtěl bych [C]víc,
ty můj [G]vánku, skládanko [Ami]hezká z kouzelnejch ch[D]vil.

Do závěsů nutí se den a my máme půlnoc,
cítím tvůj dech a trochu se bráním hladit tě víc,
poprvé blízko, blízko tě mám
a tvoje tvář je plná stop mých,
začnu se bát, jestli to moje rád ti neublíží.

A už se mi stýská, pitomej čas, už musíš jít,
uklidím okurky, polštáře, naposled pusu ti dám,
ruce si chvíli nebudu mýt,
pel z tvojí kůže nechci si vzít,
tak zase zítra, ty můj vánku milovaný.

Tak od dneška ....
Milova[G]ná ... 