<Note1:Bob Dylan (Simple Twist of Fate)   Druhá tráva-Robert Křesťan>

[A]Seděli v parku, ona a on, [Amaj7]slunce už haslo jak lapión. 
[A7]Pohlédla na něj a sladký zvon až [D]v kostech cítil znít. 
Měl [Dmi]rovnou odejít [A]sám a někdy [D]zpět, 
vě[A]dět, že jak [E7]mlýn se točí [A]svět. 
 
Okolo řeky šli pak dál, ten zmatek v srdci já dávno znal, 
na konci neon zablikal,to nápis hotel zval. 
Žár noci do nich vpad tak jako do žil jed, 
věděl, že jak mlýn se točí svět. 
 
Odešla od něj, ještě spal, a někde v dálce saxík hrál, 
u brány slepec děkoval za minci vhozenou. 
Šla s hlavou schýlenou, snad jako naposled, 
neví, že jak mlýn se točí svět. 
 
Probudil se a vedle sáh, jen otisk těla v přinách, 
tak jenom rukou lehce mách a nechal všechno být. 
Ale ztratil se jeho klid tak jako s jarem led, 
jen tím, že jak mlýn se točí svět. 
 
Hodiny v srdci tikají, když na všech místech hledá ji. 
Možná se ještě setkají a on jí řekne co říct chtěl. 
To co dřív neuměl jí poví hned, 
ať ví, že jak mlýn se točí svět. 
 
Přátelé tvrdí, že jsem bloud, když během světa zkouším hnout. 
Tu a tam křídla rozepnout,to ale hodně znamená. 
Byla s jarem zrozená, já až za pár let, 
teď vím, že jak mlýn se točí svět.  
