<Note1:Roger Bowling/Michael Janík>
<Label:1> [G]Já sám pozdě večer jsem do sálu vešel, 
 sed za stůl a uslyšel [D7]smích,
 [Ami]krásná se zdála a [D7]na mě se smála, 
 já se [Ami]zeptal, jak [D7]říkat jí [G]smím.
 [G]Jestli chceš, tak mi tykej a jak chceš mi říkej 
 a máš-li touhu, tak [G7]líbat mne [C]smíš
 a [D7]bílá jak svíce už neřekla více 
 a já se jen díval, jak sedá si [G]blíž.

<Label:2> A pak jsem ho spatřil, on k silákům patřil 
 a v zápětí namířil k nám,
 já cítil, jak blednu a dech můj se krátí, 
 já malý byl a byl jsem sám.
 To, co potom se stalo mě úplně vzalo, 
 měl začít a právem mě zbít,
 však zničil mé plány, řek namísto rány 
 slov pár, dodnes slyším je znít.

<Label:Ref> Řekl jí [G]lásko, mě ubývá [C]sil, 
 já říkal si dávno, že bídným jsem [G]byl,
 já [C]cítil se králem, teď chudák jsem málem 
 a v mlhách se ztrácí můj [G]cíl,
 řekl jí [D7]lásko, mě ubývá [G]sil.


<Label:3> [A]Dál vím, že zmizel jak spadané listí, 
 ale jeho stín nezmizel [E]s ním,
 my jsme [Hmi]dál ty hru hráli, [E]ve dveřích stáli, 
 i [Hmi]tam s námi [E]stál ten [A]stín.
 [A]Byla krásná, jak nebe, já slyšel sám sebe, 
 jak říkám, že [A7]nepůjdu [D]dál,
 [E]už nevím nic o ní, jen hlavou se honí 
 těch slov pár a stín co tam [A]stál.

<Label:Ref> Řekl jí lásko, mě ubývá sil,...