<Note1:Edita Štaubertová  text:Vilém Dubský>
Moje [D]střevíčky jsou jako za zlata, 
když je mám připadám si hrozně [A7]bohatá,
ty si vezmu jen v onen slavný den
až si sednu do kočáru ty a [D]já.

Moje bílé šaty celé z hedvábí 
ty na ráz všechny lidi kolem přivábí,
budou v onen den zářit tobě jen, 
až si sednem do kočáru ty a já.

<Label:Ref> [D]Ach, jsou samé zlato, [Emi]ach ty stojí za to,
zlaté [A7]střevíčky na nohou, ty [D]tolik krásné jsou,
jak se pěkně třpytí, [Emi]jak se zlatem svítí,
[A7]když ty střevíčky pěkně jdou tou zlatou ulič[D]kou[A7] [D]

Na své staré banjo nemám vůbec čas, 
je to dávno, co ztratilo svůj krásný hlas,
v onen slavný den bude nalezen, 
až si sednem do kočáru ty a já.

Moje sestra Luce a mladší bratr Ben 
budou krásní v těch černých šatech onen den,
ale nejvíce zlaté střevíce, 
až si sednem do kočáru ty a já.
	<Label:Ref> Ach, jsou samé zlato...

Potom řeknu Sbohem děti, musím jít, 
odcházím tam, kde věčně září slunce svit
Sen je vyplněn, přišel onen den,
až si sednu do kočáru ty a já.

Všichni lidé budou mi dnes závidět 
zlaté střevíčky a zlatých šestnáct let,
budu bohatá, celá ze zlata, 
až si sednem do kočáru ty a já.
	<Label:Ref> Ach, jsou samé zlato...
<Picture:Zlate strevicky.png>
