﻿# text. Mirek Hoffman
<Label:Recit.1> Už v [G]noci jsem vyrazil jen v blůze,
         kalhotách a s párem starejch bot
         tam za mnou zůstal San Quentin, kavalec a přestřihnutej plot
         a slunce bodá do očí a jazyk bez vody u zdřevěněl
         a nohy bolí, jako bych nejmíň tisíc mil už šel

<Label:Ref> A slunce [C]pálí jen, [D]a slunce [G]pálí jen
     a stínu [C]šmouhu šedi[G]vou[D] já táhnu za seb[G]ou

<Label:Recit.2> Mně [G]vždycky táta říkal, že jen jedno je nebe,
         jedno peklo a jeden svět
         vždyť ještě včera mně to v cele pastor z bible čet
         teď ze lži viním všechny - bibli, pastora i tátu
         vdyť jedno peklo vopouštím a druhý začíná tu.

<Label:Ref> A slunce [C]pálí jen a slunce [G]pálí jen
	a stínu [C]skvrnu šedi[G]vou[D] já šlapu pod [G]sebou

<Label:Recit.3>  Já [G]dávno boty zahodil, kdy brzdily můj chvat,
         a v břiše mám snad stočenej ten přestříhanej drát,
         kdy náhle v rukou cítím suchej drn a písek, 
         tak u vím proč, i když slunce zapadá,
         se zkracuje mùj stín

<Label:Ref> A slunce [C]pálí [D]jen, a slunce [G]pálí jen
     a stínu [C]šmouhu šedi[G]vou[D] já tlačím před [G]sebou
     a slunce [C]pálí jen[D] a slunce [G]pálí jen
     a stínu [C]skvrnu šedi[G]vou[D] já zaleh' pod [G]sebou