[C] [Emi] [F] [G] 
[C]Táborák [Emi]zvolna [F]zhasí[C]ná, [G]osada už jde [C]spát,
[D7]kytara tiše [C]doznívá, [G]do duše [G7]padá [G]chlad,
[C]stařičký [Emi]šerif [F]už lí[C]ně
[G]ruku po láhvi [C]vztáh',
[F]pistole chová [C]na klíně, [D7]brouká si v temno[G]tách.

[G]Když jsem byl [C]mlád, [C7]bývala Asca[F]lona
[Fmi]nejhezčí [C]osadou, [G]kterou jsem [C]znal,
[G]jak často[C]krát [C7]hýřila Asca[F]lona
[Fmi]divokou [C]náladou, [G]již Bůh nám [C]přál[C7].

Však slávě [F]pistolí už zvolna [C]dozvání
a [C7]lesem [F]nehlučí [D7]to vlčí [G]volání,
já půjdu [C]spát, [C7]však vlajka Asc[F]alony
[Fmi]musí nad [C]mým hrobem [G]navěky [C]vlát.

Vyschly už láhve na stole, pohasl ohňů žár,
šerif své těžké pistole pověsil na stožár,
na vlajku smutně se dívá, kytaru pohladí
a jeho hlava šedivá vzpomíná na mládí.

Když jsem byl mlád, bývala Ascalona
nejhezčí osadou, kterou jsem znal,
jak častokrát hýřila Ascalona
divokou náladou, již Bůh nám přál.

Však slávě pistolí už zvolna dozvání
a lesem nehlučí to vlčí volání,
já půjdu spát, však vlajka Ascalony
musí nad mým hrobem navěky vlát.
<Picture:Ascalona.png>