1. [Ami]Zastydím se v duši svý
když někte[E]rý lidi slyším [Ami]říct:
"Věrnost, cit a přátelství",
[E]to mám chuť z nich kůži [Ami]svlíct.
[C]Vždyť je znám a už [G]spoustu let,
[D]z těhle slov si [Dmi]žijou [A]jen
a [C]každej den [G]dokážou [D]brát pod heslem "[Dmi]Vem, kde [A]vem".

®: [A]Co dalo nám [A6]vlastně [A]do vínku dvacátý století?
Pár válek, svobodnou maminku, kouřový prokle[E]tí.
A [Hmi]stovky těch, co se snažej žít z lidí jako my,
těch, co svět ženou bůh ví kam
do věčný [E]hluboký [A]tmy.[Ami]


2. Každej den musím si znovu říct
"Zítřek lepší bude snad".
A večer sám přemejšlet o té spoustě zla a zrad.
Hola, hej, no zrovna vy,
už máte všechno, co jste mohl mít
a duše nic, nic vám neříká,
takže nemáte se o co bít

®: + Co dalo nám vlastně do vínku dvacátý století?
Pár válek, svobodnou maminku, kouřový prokletí.
(do ztracena)