1. Von [E]vysokej byl ako[E7]rát [A]Allan se jmeno[E]val, 
   a ženskejch, těch se nechtěl bát a [F#7]překrásně se [H7]smál. 
   měl [A]voči modrý [E]po nebi a [H7]úsměv křído[E]vej, [E7]
   pak [A]zmizel, aniž [E]slovo řek, v tom [H7]nebyl féro[E]vej. [E7]

R: Když [A]ostruh kleká[E]ní, mě [H7]večer [A]vyzvá[E]ní, [E7]
   [A]zdálky [E]slyším [H7]jeho volá[E]ní [E7] 
  [A]zdálky [E]slyším [H7]jeho volá[E]ní

2. Už dávno nejsem veselá a vrásčitou mám tvář, 
   jsem dočista uz vomšelá, jak starej kalendář, 
   jen voči modrý po nebi, můj bože ty mi dej, 
   můj Allan jednou vrátí se, byl přece férovej. 
 
R: Když ... 