# Mirek Hoffmann
Bílej [D]sníh - ten a vítr, bílej [A]sníh - ten a vítr
|: [D]ten mýho tátu každej [A]den připomí[D]ná. :| 
   
<Label:1> Když [D]vítr se zmítá a [A]buší do [D]oken 
a [G]sníh kolem lítá mně všechno táhne [D]ven,
tam [G]do hor směrem severním, kde ledová je [D]pláň,
kde tátu s jeho spřežením teď [A]kryje bílá [D]stráň.

<Label:2> Tam místo stromů k nebi ční pahýly kamení,
tam stovky mil nekonečný a žádný stavení,
jen vítr šlehá do očí, do tváří pálí mráz
a jinovatka v obočí a kolem z ledu hráz.

<Label:R> Jen [D]stín kopců v dáli a [G]vítr, co pálí,
|: [D]ten mýho tátu každej [A]den připomí[D]ná. :|
Bílej [D]sníh - ten a vítr, bílej [A]sníh - ten a vítr
[D]ten mýho tátu každej [A]den připomí[D]ná.

<Label:3> Pět psů, jedny sáně a před ním dvěstě mil,
tak do té bílé pláně můj táta vyrazil,
jen pár vyjetejch kolejí zbylo tenkrát po saních
i zbytky jeho šlépějí však brzo přikryl sníh.

<Label:4> A od té doby sedumkrát už přešel Štědrej den,
ten večer chodím pozdě spát a k ránu mívám sen,
že až ze stromů sejde sníh a ledy začnou tát,
pak jako tenkrát ve dveřích můj táta bude stát.

<Label:R>Jen [D]stín kopců v dáli a [G]vítr, co pálí,
|: [D]ten mýho tátu každej [A]den připomí[D]ná. :|

Bílej [D]sníh - ten a vítr, bílej [A]sníh - ten a vítr    - do ztracena