[Ami] [Cmaj7] [E7] [Ami] 

[Ami]Stařičký autobus [Ami]zastaví podle [Dmi]přání, 
vystoupím tam kde [E7]ves první zdí za[Ami]číná. 
V chaloupkách voní les, kostelík [Dmi]vížku sklání, 
do stráně těžký [E7]vůz koníček [Ami]táhnout má. 
 
[Ami]Slunce po okraj a stráně samý vřes 
a teď se duše [Dmi]kaj a [G7]srdce tíhu [C]nes. 
Tak tohle je můj [E7]kraj, tak to je moje [Ami]mládí, 
tak to je domov [F]můj, tak [Dmi]to je domov [E]můj. 
 
Já žila hodně [Ami]snů a poznala jsem svět, 
už je to hodně [Dmi]dnů, už j[G7]e to hodně [C]let, 
co vítr všecko [E]smet a zůstala jen [Ami]touha, 
Bože můj, já chci [E]zpět, 
Bože můj, [E7]já chci zpět. [Ami]
 
Přes hory, kamení, ze světů plných bouří, 
zarostlou pěšinkou po špičkách přicházím. 
S dušičkou malinkou koukám jestli se kouří 
z našeho stavení a nevím, jestli smím. 
 
Já nevím, jestli smím mít jako kdysi dál 
já vím, já dobře vím, že život nečekal, 
že dveře, které znáš, po létech starým klíčem 
jen těžko otvíráš, jen těžko otvíráš. 
 
Já žila hodně snů a poznala jsem svět, 
kde deset prázdných dnů, je tisíc marných let, 
když vítr všecko smet, tak zůstala jen touha, 
Bože můj, já chci zpět, 
Bože můj, já chci zpět. 