[Hmi]Světla aut v mlze slábla, já [F#]z dálnice sjel,
[A]za bleskem poslem ďábla, jenž[E] mě zval do pekel.
[G]Proklel jsem tuhle půlnoc, a [D]měl všeho už dost.
[Emi]Když náhle před kapotou [F#]dům tu stál, jako by z té mlhy rost.

Jen jsem proběhl deštěm, našel dveřní štít,
podle zvonu nad vchodem, kaple i márnice mohla to být.
Bude tam pro mě nocleh, či mám jít o dům dál,
tu však oslovil mě čísi hlas, a ten hlas já znám.

®: [G]Zde vítá tě hotel Kali[D]fornia,
místo pří[Emi]jemné, a ten krásný kraj,[Hmi7]
[G]zelený přístav je hotel Kali[D]fornia,
levné nájem[Emi]né, v zimně v létě [F#]ráj.

Ta žena s rozžatou lampou, ta její pobledlá líc,
bylo jí 28-30 let, možná víc,
tak jsem šel za ní dvorkem, stín jejich zad,
jak sálala horkem, jak dýchal z ní chlad.

Najednou plno světel,stůl s jídlem a vším,-řekla,
kdybys snad měl chuť večeřet a neměls právě s kým.
Jsi stejný jak jsem tě znávala dávno dřív,
nesla jsem zrovna kytky na tvůj hrob, ale ty jsi živ.
®:
Tehdy byl jsem šťasten, s tou cizí ženou tam, -než řekla:
“ Tenhle řetěz na ruku hleď, pro štěstí ti dám.
Jsi se mnou navždy spoután, ten nesvlékneš už víc“
a tu mi svitlo – musím pryč, odtud pryč jen dešti vstříc.

A tak skončil příběh, vlastně, tak jsem si to přál,
však od té doby hledám jen hotel Kalifornia dál.
Ten dům nikdo nezná, nevím, možná sen či klam,
co však řetěz na mém zápěstí, kde se vzal proč ho mám.


