
Dneska už nám [A]žádný nepo[H]ví, kdopak ji tam [E]dal,
harmoniku [A]kdo dal do křo[H]ví a kdo na ní [E]hrál.
La-la-la-la, [A]la-lá-la-la-[H]lá, la-la-la-la-[E]lá,
la-la-la-la, [A]la-la-la-la, [H]lá, la-la-la-la-[E]lá.

[Emi]Už nikdo neví, kdo jí [Ami]hýčkal na rukou,
[H7]chlubil se její perle[Emi]tí,
k přečtení není ani [Ami]nápis azbukou,
kdopak [Emi]ví, kdo [F#7]písně na ní [H] [G]hrával ?

[Ami]O hloubce [D]tůní v očích [G]dívky copaté,
[Ami]o břízách [F]bílých jak [H]sníh.
[Emi]O cestě, která končí [Ami]v louce zaváté,
[H]o cestě stepí na [Emi]koních.

Harmonika v [A]křoví doží[H]vá, ztratila už [E]dech,
už se jenom [A]větrem zachví[H]vá, prostřelený [E]měch.

Už nikdo neví, kdo jí hýčkal na rukou,
chlubil se její perletí,
k přečtení není ani nápis azbukou,
kdopak ví, kdo písně na ní hrával ?

O jarních vodách, které cestu zaplaví,
o lidech dobrých i zlých,
o cestě, která věčným steskem bolaví,
o bílých křížech na polích.

Harmonika v křoví dožívá, ztratila už dech,
už se jenom větrem zachvívá, prostřelený měch.

[E]Jarní vody, [A]duše, cesta,
[H]kůň, kdo to vlastně [E]hrál,
dívčí copy, [A]louka, oči [H]tůň,
a co bylo [E]dál.




