1. Jak [D]v mořích slunce s tmou se ztrácí
   a pokřik racků šel už spát,
   tak [G]utekla nám láska, jó, to se [D]stává,
   a [E7]najednou tě, holka, nemám [A7]rád.
        
   Mám [D]dost už těch tvejch věčnejch nářků
   a prožárlenejch hloupejch scén,
   tak [G]někdy zase brnkni, jó, to se [D]stává,
   prostě [A7]táhne mě to z kruhu [D]ven.

R: Já [D]půjdu až tam na místa, kde už to znám,
   pár stromů, [G]ohniště a tunel a [D]trať,
   a kašlu na celej svět, v něm v tobě zas jsem se splet',
   a postý [G]řeknu sobě: hloupneš, tak [D]plať.

2. Jak nabobtnalý klíčky hrášku
   byly cíle tvý, a já chtěl víc,
   já předělat chtěl svět, jó, to se stává,
   kolik bylo nás, a stále nic.
   Tak pozdravuj ty svoje šminky, lásko,
   a do zrcadla zkoušej řvát,
   jó, utekla nám láska, jó, to se stává,
   a najednou tě, holka, nemám rád.

R: Já [D]půjdu až tam na místa, kde už to znám,
   pár stromů, [G]ohniště a tunel a [D]trať,
   a kašlu na celej svět, v něm v tobě zas jsem se splet',
   a postý [G]řeknu sobě: hloupneš, tak [D]plať.
