
Noc [C]oblíká do [C7]černejch šatů [F]stíny
a [C]Velkej vůz na nebi zůstal [D7]stát,[G7]
u ohně [C]suší svý [C7]potem ztvrdlý [F]džíny
jeden z těch [C]hochů, kterej [G]navyknul se [C]štvát.
Za stádem koní a [F]za tím, kde snad [C]vidí ráj,
kde stromy voní kou[A7]zelným údo[D7]lím,[G7]
je posled[C]ní ke [C7]slunci obrá[F]cená stáj,
tam značka [C]vypálená [G]ohněm nebo[C]lí.

Jeden z těch hochů, co po ránu se posadí
do sedla z bodláků za uzdu krvavou
a který čeká, že možná jednou uvidí
stříbrný stádo pádit zlatou oblohou.
Tak pokaždý, když touhle cestou utíká
a nespatří na horách ledy tát,
tak dobře ví, že zima stáda zamyká
a že mu nezbývá, než svýmu snu se smát.
