<Note1:Wabi Ryvola>    listopad 1973   (č<Note2:. 118>) 
1. Vě[Ami]řím, až jarní [D]déšť poslední [G]spláchne z hořkejch [Ami]let
a na dla[Edim]ních z vyprahlejch [H7]dnů zůstane [Ami]vyschlej amu[H7]let,
že nako[Ami]nec jak ptačí [D]křídla zašumí [G]něhou v srdci [Ami]mým
tvůj měkkej [Edim]hlas, co řekne [H7]mi, že zůstane [Ami]už [H7]jenom s [Emi]ním.

2. Věřím, že láska chutná tím víc, čím je jí míň,
tak už to je a písní svou na tomhle nic už nezměním,
jen mít na chvíli sílu zastavit okamžik a čas,
abych svůj den tak jako dřív nakonec zase nepropás'.

R: Never [A]more, never [Emi]more, never [A]more, never [Emi]more.

3. Věřím, že lidi zlí často nemůžou v noci spát,
i když už vím, že svědomí se nechá schovat pod kabát,
věřím a věřit musím, že křivda křivdou zůstane,
i když jsi chlap a hořkost z ní podzimní vítr odvane.

4. Věřím v deštivej den, kdy už ti zbejvá jenom pít
a poslední cigáro máš a zvonek nechce zazvonit,
věřím, že nakonec za dveřma musí někdo stát,
protože čas je hroznej pán a nemusí se na nic ptát.
R:

5. Věřím, že přijde den, kdy zůstane čas chvíli stát
a do polí tak jako dřív lidi se půjdou milovat,
pak snad přestane krákat ten starej havran ze zlejch hor
a nikdy víc neuslyším to jeho věčný "never more".

6. Věřím, až přejde čas opilejch nocí, smutnejch rán,
přiletí pták a všechno zlý odnese oknem dokořán,
za ním chraptivým hlasem bude se ztrácet temnej chór,
až nakonec neuslyším to jeho strašný "never more".
R:
