Čo by do mňa bolo, kebych němal molo.
I v Češině lze tvořit rým, molo bylo vždy snem mým.
Problémů však vznikly řady, když jsem volal na úřady.
Na schválení každý dlabe, psali mě z  Povodí Labe,
kdo o molo má dneska zájem, bude platit roční nájem!
Nemůže mít kdo chce, co chce, začněte povolením obce. 
To jsem ještě nebyl vzteklý, doma svářel jsem si jekly.
Poslal jsem jim souřadnice, prý vyjádří se Pardubice, 
pak půjde žádost do Hradce, mít molo bude legrace!“ 
Z Povodí poslali zprávu: „Pište na Plavební správu, 
též pardubický Magistrát vám vyjádření musí dát,
a ještě toho chybí více, než půjde žádost do Roudnice,
sepište, tak káže zákon vodní, co bude s molem při povodni.
Asi musím nalhat kurva, že molo nemůže se urvat.?
Povolení stále vázne, říkám si: „Ty jeden blázne, 
Ještě musíš stále doufat, u mola loď se bude houpat, 
po lávce půjdeš z modřínů, snad ti to stálo za dřinu. 