<Note1:Petrus Kartner/Miloš Dražil>

<Label:1.>Když [Gm]po střechách večer se na město snáší
a okna jdou potichu [D7]spát,
zas dívám se do ulic, do cizích tváří
a hledám, co viděl bych [Gm]rád.
Už bez zájmu míjím skla výkladních skříní
tak podobná v desítkách [Cm]měst.
a v duchu zas vracím se, [Gm]tak jako nyní,
k nám [D7]domů tou nejhezčí [G]z cest.
   
<Label:R:> [A]Hospůdko známá na návsi za můstkem,
kam chodil táta na trumpetu [E7]hrát,
s harmonikou šel bych hned zazpí[A]vat si
písničky, [E7]které já měl tolik [Ami]rád.

<Label:2.>Pak na [Ami]prvním bále, když tančil jsem s mámou
a viděl tě u dveří [E7]stát,
jak spustila hudba tu písničku známou,
já všechno chtěl o tobě [Ami]znát.
Tak přešlo pár pěkných let, z tebe je dáma
a věř mi, že není to [Dmi]zvyk,
i když jsi tak daleko a [Ami]doufám, že sama,
té hos[E7]půdce posílám [A]dík.
   <Label:R:> Hospůdko známá na návsi

<Label:3.>Teď do noci ochotně kamelot hlásí
kam za ten den pokročil svět,
kdo se kde narodil a co kdo přál si,
i z fotbalu výsledků pět.
A na rohu ulice neóny vábí:
Jen pojdte dál, máte-li čas.
Kdo žil v cizím městě, ví jak často rád
bych se domů hned rozběhl zas.
   <Label:R:> Hospůdko známá na návsi
