[Ami]  [E]  [Ami]  
Temnej [Ami]soumrak padá i do koutů cel, 
kolik [E]dní s ním [E7]sedám, už jsem sám zapo[Ami]mněl. 
Když v[Ami]idím v nádvoří stráží tvář nadutou, 
srdce [E]mý zaho[E7]ří neblahou předtu[Ami]chou. 
 
Z ne[Ami]jistejch pocitů se rodí zděšení, 
vid[E]ím jak ztlouka[E7]jí podivný leše[Ami]ní. 
Kladiv [Ami]rány nepřehluší řinčení mých řetězů, 
ďábel [E]sám teď nad mou [E7]duší pěje chorál vítě[Ami]zů. 
 
Chtěl bych [Ami]zřít slunce zář ještě dnů habaděj, 
pasto[E]rův otče[E7]náš zvýšil mou beznaděj.[Ami] 
Už klí[Ami]čů řinčení chodbou doznívá až sem, 
teď už v [E]cele prázdno [E7]není, přišel kat i s průvo[Ami]dem. 

A ten kat teď na lešení zvedá provaz konopnej, 
na mý [E]smrti nic nez[E7]mění, ani že jsem byl nevin[Ami]nej.  [E] [Ami]  
