<Label:1> [A]Napůl jako hrou a [E]napolovic vážně,
 čerstvou [D]maturitou zmužnělý[A],
 chtěl jsi dobýt svět, a [E]svět se tvářil vlažně
 na tvý [D]bubnování nesmělý,[A][E]
 [A]hlavu plnou věd a [E]nadějí svý mámy,
 zkoušky [G]přijímací, [D]potom [A]pád[E],
 [A]znalosti jsi měl, cos' [E]neměl, byli známí,
 takže [D]litujeme, za rok [A]snad,
 [Hmi]a tehdy [F#]poprvé jsi [Hmi7]řekl: [E]Nevadí, zase [A]bude líp.

<Label:2> Pomalu šel rok, a zase stejná škola,
 čekáš předvolání každej den,
 předvolání máš, a na něm: vlast tě volá,
 takže za dva roky s úsměvem,
 dva roky vzal čert, a za nějakej týden
 stojíš na radnici s holkou svou,
 bylo to s ní fajn, tys věřil, že to vyjde,
 kde tvý nebetyčný plány jsou,
 a tehdy podruhé jsi řekl: nevadí, zase bude líp.

<Label:3> Neměli jste byt a vlastně ani prachy,
 prej, že ve dvou se to táhne líp,
 jenže už jste tři, a máma s dvěma bráchy,
 starej dvoupokoják - špatnej vtip,
 tak jste žili rok v tý supertěsný kleci,
 vzteky vysušení jako troud,
 potom jeden den si žena vzala věci,
 další připomínky řešil soud,
 a tehdy potřetí jsi řekl: nevadí, zase bude líp.

<Label:4> Už jsi dlouho sám a věci, co se stanou,
 se tě nedotýkaj', byl jsi bit,
 všechno už jsi vzdal a postavil se stranou,
 vzal sis dovolenou, chceš mít klid,
 osamělý dům u rychlíkové trati,
 oči za záclonou zapranou,
 vlaky jedou dál a málokdy se vrátí,
 život nemá brzdu záchrannou,
 tak řekni sakra to svý "nevadí, zase bude líp" ...
