<Label:1> [G]Tak pojďte kluci a holky blíž, [C]ať je nás tu [G]víc, 
  [G]pojďte sem, kdo bude dál, ten [A]neus[A7]lyší [D]nic. 
  [G]Tu podivnou historku o Tonce a vo [C]jednom páno[G]vi, 
  [G]kdo nebude poslouchat do konce, ten [D]se nic nedo[G]ví. 

<Label:Ref>Proboha, Tonka, to je kus, zlatem kovanej, 
  vostrej jazyk a vostrej nůž má v botě schovanej. 
  Jednu nohu má dubovou a druhou dřevěnou, 
  a když se šuntá po štaflu, vrže jí v kolenou. 

<Label:2> Sype si to takhle Tonka ulicí, a vrazí do chlápka, 
  co má tak trochu pod čepicí, a plave jak kocábka. 
  Říká jí: "Pardon madame, asi sem do vás trop, 
  jestli se náhodou neznáme, tak já sem ňákej Bob." 

<Label:3> Chodili spolu až do rána lipovou alejí, 
  a potom si Bob začal stěžovat: "Mě nohy bolejí." 
  "A já je mám zase jako dřevěný," na to Tonka odpoví, 
  a rukou zaťuká lehounce na dřevo dubový. 

<Label:4> Bob ten byl z fleku střízlivej a kouká na nohu, 
  a že to byl chlápek jízlivej, řek: "Já vám pomohu." 
  A Tonka, ta se ani nehejbá a kouká jako šus, 
  jak se Bob k tý noze vohejbá, vytáhne ten svůj brus. 

<Label:6> Když viděl Bob ten hroznej knajf, dal ruce nad hlavu, 
  a stojí a je z toho celej štajf, Tonka má zábavu. 
  A potom se najednou začne smát a tiše řekne jí: 
  "Račte se madame podívat, kdepak to stojejí." 

<Label:7> A potom se tiše votočí a klidně vodchází, 
  a ruce má v kapsách a píská si a nic mu neschází. 
  A Tonka, ta se po něm vožene a leží na zemi, 
  a vidí dvě nohy dřevěný v kanále vražený. 

<Label:8> Tahala nohy ze všech sil z tý díry v kanále, 
  a přitom se celá zpotila a měla na mále. 
  A najednou se vám položí a už nedýchá, 
  jenom ta nadávka poslední zazněla do ticha. 

<Label:Ref>Proboha, Tonka, to byl kus a už je pod hroudou, 
  a já jí zpívám tohle blues a roky ty zatím jdou. 
  Měla vám funus tutovej a rakev na míru, 
  Bob má z tý nohy dřevěný nohu u klavíru.
