
[D]Z vojenské stanice, tam poblíž hranice
Mexičan Joy svoji černovlasou ženu [A]měl
a domek hliněnej s malými okny, z kterých mu mávala,
když kolem s patrolou [D]jel.
Dítě spolu měli před Květnou nedělí a vítr dětský pláč
[D7]svou písní přehlušo[G]val,
ústa s barvou vína [D]a jméno Feleena té dívce mexické
[A]osud tam do vínku [D]dal.

Když malá bývala, vždy ráda sedala na kopci odkud vídala z El Pasa zář
a vítr zvečera plný těch světel šeptal jí do snění a chladil ji horkou tvář.
Jak poníka laso táhlo jí El Paso a tátu prosila aby ji tam někdy vzal,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

A roky letěly, děvče už dospělý rozhodlo se že chce jenom tam v El Pasu žít,
otec když tvrdě spal vzala svý šaty a vítr pomáhal jí stopy k El Pasu skrýt.
Tam život začíná, červená kantýna, její smích orchestr honky-tonk přehlušoval,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

Už není nevinná číšnice Fellena, už lásku od dneška do zítřka moc dobře zná,
zná sliby pastorů, zlato prospektorů a přitom se jí o jedný velký lásce zdá.
Pak přišlo to štěstí, vstoupil jí do cesty, muž, kterej jinej než ti, co dřív znala, se zdál,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

Oči plný něhy a divný příběhy vyprávěl a hned neříkal že ji má rád
písničky o koních, balady z farem s banjem jí zpívával a s větrem uměl se smát.
Teď život začíná, cítila Feleena, po pláních chodili a vítr s nimi se smál,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

Z vojenské posádky dal se s ním do hádky chlap, kterej Feleenu pro sebe marně mít chtěl,
zvuky dvou výstřelů zazněly nocí, ale jen jeden z těch výstřelů měl správnej směr.
Stýská se Feleeně v červený kantýně, on rychle odjížděl když měsíc za mrakem stál,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

Náboje u pasu, čekali v El Pasu v záloze ti, co mu nechtěli Feleenu přát,
v sedle se naklonil tak nějak stranou a mokrej rudej květ začal mít na prsou znát.
Konec je naděje, na všecko pozdě je, Feleeno, neplač a směj se, jak já jsem se smál,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.

Pušku z jeho sedla proti nim pozvedla a zas se ozvala smrtící série ran,
růže z jejích vlasů k pasu mu padla a ticho rušil pak už jen křik divokejch vran.
Pár jezdců zbloudilých slyšelo jejich smích vítr ho za nocí směrem od El Pasa hnal,
ústa s barvou vína a jméno Feleena té dívce mexické osud tam do vínku dal.


